ente tellååååtet
av olika skäl har jag i dagsläget lyckats släppa taget om i princip alla människor jag bryr mig om; inte på det viset som betyder att det är farewell and thank's for the fish utan mer insiktsfullt. jag har trots allt levt mitt liv helt baserat på andra människor tyckanden och ageranden runt omkring mig. speciellt under de senaste åren. jag har inte existerat om de människor jag så hänsynslöst älskat inte bekräftat denna existens. denna sorgliga excuse for existensjävel, som knappt ger ifrån sig ett brusande astmatiskt inandningsljud vid just inandning av rädsla för att låta för högt. jag har under de senaste månaderna iaf insett att det inte håller. istället jag tvingat mig själv till ensamhet. nu har ju dessvärre denna stackare till karlskrälle krupit sig under mitt skinn och gett mig ett objekt med syfte att ta emot min kanaliserade kärlek, energi, smulorna av den livslust även jag once upon a time besatt. problemet blir ju att denna återigen sorgliga excuse for a woman har så jävla mycket kärlek och enbart törstar efter att bli älskad in return, och därför bah blaffar på. jag klamrar. fast. som en igel. men jag har ju så mycket kärlek! vad ska jag göra med den? förpassa den till weekly dates med pussar och rödvinsglas och därefter sprida den med vinden, eller systematiskt placera ut den över veckans alla dagar på en för varje dag ny vän. objekt. problemet är ju att jag har så mycket kärlek. och jag tycker inte om byråkrati. mitt lilla hjärta ska inte behöva utsättas för det. däremot är det fett ouppfostrat, otränat, olydigt. en politisk vilde. typ.
nu fanns det någonstans jag ville komma med detta men självklart är det glömt och förpassat sedan många rader sedan. bara skit. eller jo juste. jag ville väl någonstans sätta dessa små ord till världen: jag kommer alltid, alltid, alltid, behöva mer än jag behövs. för tillfället behövs jag nog inte, alls. nästan iaf. det skrämmer mig.
what the fu.. jaja.
i jakten på lycka
småkaksbakning får 3,5 kokosnötter av 5. minuspoäng för ryggont.
blörgh.
what would your dream party be like if anything was possible?
gangsterhiphop, spicegirls och jonsi när det börjar bli dags att hitta en hångelpartner. alla skulle dricka öl ur gigantiska glasstövlar alternativt dricka muppiga praplydrinkar. det skulle finnas glitter överallt, transvestiter på rullskridskor och discokulor överallt. eller så skulle det bara vara som tepartyt i alice i underlandet.
something funny/weird about yourself that you dare tell us?
det finns inte så mycket roliga saker att berätta om mig. jag får prestationsångest när jag ska prutta inför folk, trots att det är "okej". men när jag är själv är jag den bästa pruttaren evööör.
what’s under your bed?
lådor med saker som jag inte kan förvara någonstans.
your favourite kind of cake?
tycker inte om tårta så mycket faktiskt. men cheescake är fest.
first thing you think of after waking up?
eftersom jag oftast sover med sällskap så tänker jag vanligtvis: ÅÅÅHHH MYYYSSS och gosar lite
what are you really good at?
oroa mig över saker, sätta krokben för mig själv, ta hand om andra, laga vegetarisk mat, vara rolig på fyllan.
are you superstitious?
njaaa. jag ser mitt horoskop som the truth iofs men det är nog bara det.
the last dream you can remember?
att en bekant ville hyra ut sin husbåt till mig för ett billigt pris, och i samma dröm fick jag en rottweiler. en bra dröm.
when was the last time you just could not stop laughing?
jag och min pojke fjantade oss. pratade om bajs. pruttade. typ. det var roligt.
when you were a little child, what was your dream job?
författare och delfinskötare
what was the best party you have ever been to?
jag vett itt det.
if you saw a falling star would you make a wish for yourself or humankind?
mig.
is there anything “british” about your style?
öhum. har martens. och bomberjacka då och då. så ja, i guess.
keywords describing your wardrobe?
..wää.
most loved ice cream taste?
lemon curd, polkagris
most loved love song?
go do - jónsi
do you prefer to be in front of the camera or behind it?
bakom
vanilla fudge ice cream topped with whipped cream and cherries or a double chocolate cake with hot chocolate sauce?
uäk låter ganska övermäktigt
first movie/pop-star crush?
typ orlando bloom
do you believe in love at first sight?
nej
if you could choose one superpower for a day, wich one would it be?
att kunna flyga
have you ever broken someones heart?
ja i'm afraid so
most loved animal?
don sphynx katt. ååååhh de är så vackra.
your favourite vegetable?
typ paprika. eller zuccini.
last thing you bought?
cigaretter
how would you name your horse?
typ aurora
who would be living in your dream world if anything was possible?
men vad är det för fråga. alla skulle väl leva där antar jag
who would you rather have as a friend: a fox or a unicorn?
unicorn obviously
if you saw a rabbit run past with a huge clock on his back, would you follow him?
antagligen
what kind of tea?
ingefärste
if anything was possible…
skulle jag starta upp den verksamhet jag drömmer om och kunna påbörja mitt liv nu utan att behöva en lång startsträcka till verkligheten.
42
"du är medveten om att jag alltid kommer behöva dig mer än du behöver mig va?"
"ja."
"..det är skevt."
"nej."
det är tröttsamt att ha lamslagna ben i tjocknande kvicksand. en sluten käft, endast uppspärrade ögon. vibrerande näsborrar, tjut i öronen. min vardag går för tillfället ut på att censurera min hjärna från redan tänkta tankar om den svartaste av svärta.
you make me like charity, instead of paying enough taxes.
och.
självinsikt.
ett sms med oönskat svar på tidigare ställd fråga blir anledning nog att ifrågasätta min egen existens.
medvetenheten om mitt eget skeva, förkastliga, ambivalenta beteende skriker som klor mot spegelglas.
min reflektion blir ett kvitto på svärtan som nästlat sig in bakom min hud: under ögonen syns den. ögonen dimmas. det är så simpelt att smutskasta sig själv, till och med simplare än att smutskasta andra, men jag har förstått nu. det är jag.
use your eyes
det är lustigt det här. tidigare idag, kände jag att jag var påväg att lösa detta. mig. nu känner jag att detta är påväg att lösa upp, mig. i små transparenta gelebitar. non-existing to the human eye.
din hud är vit, likt min lögn
att ligga där man bäddat
efter det patetiska skitaijobbetochgråtatillhollywoodslem-stadiet infinner sig ofta två veckor av ACCEPTANS. jag ÄÄÄÄÄR bra, typ, om man lyssnar på vad alla andra säger, vilket jag ALLTID under ALLA omständigheter gör UUUTOM när det kommer till just mitt eget värde. min hjärna pekar finger åt allt, stänger av, slutar tänka på annat än funktion och ja, fungerar. i ungefär två veckor. efter dessa två veckor av faktisk funktionsduglighet, kan man finna mig i ett stadie som kan liknas vid.. eufori. antagligen beror detta på att jag vaggats in i en falsk trygghet när min hjärna inte låtit mig läsa av alla de signaler jag tidigare stängt in mig på toaletten och gråtit över, if noticed. problemet med euforin är att den blir en FRIIIGÖRELSE, ÅÅÅHH så SKÖÖNT att äntligen få KÄNNA igen och bah GÅ LÖS FESTA FIKA KNARKA ÅÅÅHH VÄNNER!!!!!!!!! och.. ja. typ så. detta stadie varar ALDRIG mer än i en vecka. när jag säger aldrig, så menar jag aldrig, för somsagt så är problemet att euforin blir en frigörelse. hjärnan släpper spärrar, jag börjar koppla tanke med känsla igen, och ja. så går allt åt fanders igen. just nu, glider allt just åt pipsvängen, fanders, rakt dit pepparn växer. jag behöver stimulans. JAG HAR DEN INTE, FÅR DEN INTE. jag jobbar tre timmar om dagen med att säga åt barn att de gör bra ifrån sig. jag har så himla fina jävla vänner, men endast en bråkdel av dem har förstått att amanda lilla har ett BRÄCKLIGT hjärta som GÅR SÖNDER om hon inte får veta att hon är viktig. så går sönder gör jag på daglig basis. jag har vant mig så vid sällskap att jag måste hålla tårarna tillbaka var gång jag lämnas ensam. och psykologen bemöter min ångest med: men, tror du att du har det värre än alla andra? har du tänkt på att tiden faktiskt läker alla sår?
jag oroar mig, tänker på om du tänker på henne (vilket jag vet att du gör, och det gör mig paranoid). jag planerar mina egna misslyckanden, stannar hemma från jobbet för att jag vet att det är fel. jag har börjat stamma och staka mig, någonting jag ALDRIG gjort. någonsin. och vips, så har den patetiska depressionsdelen av tårtbiten dragit ut på tiden och tagit över varje dag i min kalender. men jag ligger här, jag får berättat för mig att det är mitt fel. vilket det är. och jag ligger här. i en säng jag inte bäddat sedan mitten på juni. och det är ju mitt val. så jag ligger här.
bäddar inte.
before the storm
det är därför jag egentligen inte gör sånt här. jag går isär när två poler i samma bröstkorg för krig mot varandra. jag önskar att jag bara kunde få vara någon annan.